Chápeme ji jako rozvinutou schopnost organismu odolávat vnějšímu stresu.
Je nezbytným předpokladem pro efektivní fungování lidského organismu s optimální účinností a hospodárností a je podmíněna zejména fyziologickými funkcemi organismu.
Bouchard et al. (1995) rozlišuje totální (celkovou) zdatnost se složkami zdatnosti tělesné, sociální, duševní a emocionální.
1. Tělesná zdatnost
Součástí obecné zdatnosti je tělesná zdatnost.
Tělesná zdatnost je stav organismu člověka umožňující provádět denní činnosti bez nepřiměřené únavy a s dostatečnou rezervou pro příjemné strávení volného času (Malina et al., 2004).
Podle Bunce (1995) vyjadřuje stupeň rozvoje adaptačních potenciál a v důsledku to pak znamená optimalizaci funkcí organismu při řešení vnějších úkolů spojených s pohybovým úkolem, zvládnutí vnějších požadavků na jedince s menšími nároky na organismus (např. zvládnutí uběhnutí určité distance na hladině nižší úrovni SF).
Tělesnou zdatnost lze pojmout ze dvou hledisek, orientovanou na výkon – výkonově orientovaná zdatnost (podmiňující výkony ve sportovních disciplínách) nebo jako zdravotně orientovanou zdatnost – (health-related fitness, ZOZ), zdatnost ovlivňující zdravotní stav a působící jako prevence zdravotních problémů spojených s hypokinézou (Corbin a Pangrazi, 1992).
Za nejdůležitější přínos tělesné výchovy je dnes považováno zvýšení tělesné zdatnosti dětí, mládeže i dospělých na optimální úroveň, která by byla dostatečnou prevencí civilizačních chorob. Z tohoto důvodu tělesná zdatnost v dnešním pojetí není chápana jako kategorie odrážející výkon (tzv. výkonově orientovaná zdatnost), ale jako zdatnost ovlivňující zdravotní stav a působící preventivně na problémy spojené s hypokinézou (pohybovou nečinností).